OCHII JULIEI
Ascultă-mă.
Bine, ai câștigat.
Ai putea opri cântecul. Știi că-l urăsc.
De ce ești tăcut?
Zi ceva!
Ești aici.
Și te uiți la mine.
Crezi că mă poți păcăli?
Nu, nu mă poți păcăli
pentru că îți pot simți prezența.
Și mișcările.
Te pot chiar mirosi.
Dacă crezi...
Dacă crezi, nenorocitule,
c-o să mă spânzur atât timp cât tu te uiți, te...
- Ce-i în neregulă? - Ce s-a întâmplat?
Julia, ce ai?
Julia, mă auzi? Adu niște apă.
Liniștește-te, Julia.
Julia, ești bine?
- Ce s-a întâmplat? - A căzut.
- Chemați repede un doctor! - Nu, sunt bine.
Sunt bine.
Sunt Sara. Momentan nu vă pot prelua apelul. Vă rog...
Crezi că e o idee bună să apărem după șase luni?
Vreau să știu că este bine.
Sara?
Poate că sunt ieșiți.
Nu...
Știu că i s-a întâmplat ceva.
Curentul e picat.
- Siguranțele sunt bune. - Mă duc să mă uit sus.
Sara?
Isaac, nu-i nicăieri. Să întrebăm vecinii.
- Nu veni jos. - De ce?
Ce se întâmplă?
Isaac, spune-mi ce se întâmplă.
- Ce se întâmplă? - Julia...
- Ce se întâmplă? - Vino cu mine.
Inspectore...
Îmi pare rău pentru cele întâmplate.
Nu, mulțumesc.
Criminaliștii spun că Sara s-a sinucis azi-noapte, în timpul căderii de curent.
Dar trebuie să aflăm care a fost motivul.
Am fost informat că suferea de o boală degenerativă.
Da. Pierderea progresivă a vederii, la fel ca și soția mea.
Dar Sara a orbit acum un an.
Și cum se descurca cu asta?
Sora mea nu era depresivă, dacă la asta vă referiți.
De fapt, ea...
Urma să fie operată, nu-i așa?
Aștepta un donator, dar spera că-și va recăpăta vederea.
Poate că a obosit să aștepte.
De acord.
Da, mulțumesc.
Dr Roman nu poate ajunge la înmormântare și ne transmite condoleanțele sale.
Vrea să-ți facă un consul la ochi înainte să ne întoarcem acasă.
Isaac, a revenit curentul.
Draga mea, mă asculți?
Și CD-ul a pornit. L-ai auzit?
- Da. - Nu crezi că e ciudat
că Sara a ascultat muzică înainte să...?
Mai ales că ura acel cântec.
- Julia... - Dacă nu era singură?
- Dacă era cu cineva? - Julia, te rog.
Poate n-o să-i aflăm motivele niciodată.
N-am mai avut vești de la ea de luni bune.
E ciudat. Trebuie să știu ce s-a întâmplat.
- Nu-ți face bine să fii supărată. - Nu-mi fac griji pentru mine.
Eu da. Stresul te poate lăsa oarbă.
Mi s-a întâmplat doar de două ori în cinci ani.
Și ți-ai pierdut 20% din vedere.
Nu... Iarăși pană.
Ai găsit ceva?
Nimic, nici măcar o lumânare.
- E timpul să cunoaștem vecinii. - Bine, revino repede.
Isaac?
Julia.
Mă scuzați.
Îmi pare rău pentru pierderea dvs.. Eu sunt Blasco, vecinul de alături.
Nu am cunoscut-o prea bine,
dar Lia a iubit-o mult și a dorit să aduc astea.
Lia?
Fiica mea. Sara obișnuia să-i împrumute cărți.
Fetița e atât de supărată că nici nu vrea să coboare din mașină.
Totuși...
Îmi cer scuze... Lia ar dori să știe dacă Sara a lăsat vreun bilet de adio.
- Nu știm. - Înțeleg.
Nu vă mai deranjez.
Continuăm?
Doar un vecin cu fiica lui?
Nu am știut că-i atât de singură.
Am iertat-o.
Și te iert și pe tine.
Mai trebuie să mă iert și pe mine pentru că nu i-am fost aproape.
Dar am făcut tot ce am putut, nu-i așa, Isaac?
Autopsia nu a evidențiat nimic neobișnuit.
Ați căutat amprente?
Le-am găsit doar pe ale noastre și ale ei.
Bine, dar...
Cântecul acela...
Și ceea ce s-a întâmplat în cimitir?
Julia, nu există nici o dovadă că ar fi fost cineva cu sora ta.
Și nimeni n-a văzut sau auzit ceva suspect.
Poți vorbi cu Soledad dacă dorești.
Cu cine?
Cu o bătrână ce locuiește în vecinătate.
Se pare că ea a ajutat-o pe sora ta de când a orbit.
Să nu întârzii.
Unde locuiește?
Urmează frânghia din curte.
Ce frânghie?
Sunt convins că bătrâna nu știe nimic.
Nimeni nu știe în afară de tine.
Trebuie să vorbești cu soția ta. Va afla, mai devreme sau mai târziu.
Aștept momentul potrivit.
Doamnă Soledad?
Alo?
Cine este?
Sunt Julia, sora Sarei.
Vin imediat.
Îmi cer scuze pentru mizerie. Casa trebuie să arate dezgustător.
Alo...
Ești aici?
Da. Îmi cer scuze, nu știam că sunteți...
Și mie. Am vrut să vin la înmormântare, dar...
mi-a luat o oră să găsesc o pereche de pantofi care să se potrivească.
Nu-i nimic.
Erați o bună prietenă a Sarei?
Când a început să-și piardă vederea
acum un an, discutam îndelung.
Dar în ultimul timp abia îmi mai vorbea.
Îți făcuse prieteni noi.
- Ce prieteni noi? - Tineri.
- De la centrul Baumann. - Centrul Baumann. Ce este?
Un centru pentru orbi, nu departe de aici.
Unul din locurile alea unde te fac să crezi că poți duce o viață normală.
Dacă nu poți auzi, ești surd. Dacă îți pierzi un braț, ești olog.
Dacă nu poți vedea, ești orb.
Și nimic nu va mai fi ca înainte.
Doamnă Soledad, unde pot găsi un taxi?
Mulțumesc.
Drept înainte, pe scări în jos, iar apoi faceți dreapta.
Sărmana Sara.
- De ce s-ar fi spânzurat? - Nu te mai gândi la asta.
- Să păstrăm un moment de tăcere? - Nu fi nemiloasă.
Nici una dintre noi n-o suporta.
Nu crezi că e ciudat?
Nu.
Toate ne-am gândit s-o facem la un moment dat.
Dă-mi-l...
Nora are dreptate. Odată eu m-am gândit să-mi tai venele.
Înconjurată de lumânări și muzică de operă.
Și eu m-am gândit să mă arunc pe fereastră.
Ne-am gândit la asta, dar nu am făcut-o.
Mereu există un motiv pentru a trăi.
Poate Sara n-a găsit nici unul.
Un iubit nu ți se pare a fi un motiv bun?
Sara avea un iubit?
Mi-a spus că se întâlnește cu un băiat.
- Cu cine? - N-am idee.
Se vedeau de câteva luni.
Chiar au fost împreună la Bellavista pentru o săptămână.
- Ce-i la Bellavista? - Camere pentru sex.
Liniște!
Ce ciudat! La naiba!
Ce este?
Este cineva aici.
- Aș spune că e Sara. - Nu este amuzant!
- Și eu o miros. - Ceva se mișcă.
- Am prins-o! Chemați paza! - Sunt sora Sarei.
Julia?
Da.
De ce ne spionai?
Nu spionam. Nu știam cum să vă întrerup.
- Cine este el? - Cine?
- Bărbatul care a venit cu tine. - Am venit singură.
Mai este cineva aici.
Un bărbat, și este chiar în spatele tău.
Așteaptă!
Cine ești?
Întoarce-te.
Am spus să te întorci!
Nu, nu!
Isaac?
Hotel Romeo, Bellavista.
Ce ți s-a întâmplat?
Ești leoarcă.
A început să plouă când am plecat de la Soledad.
Ai fost la ea în tot acest timp?
M-a invitat la ceai. N-am putut s-o refuz.
Julia, am mers după tine. Ai plecat de la ea acum o oră.
Unde ai fost?
De ce vrei să știi?
Te-aș putea întreba ce cauți?
Bine.
Acum sunt sigură că e ceva suspect în sinuciderea Sarei.
- Cineva ne urmărește toate mișcările. - Julia, Julia, te rog.
Cine?
Iubitul ei.
- Sara avea un iubit? - Da.
Cine ți-a spus?
Niște fete oarbe de la Centrul Baumann.
Iar cineva ne spiona.
- De unde știi? - Pentru că l-am urmărit.
- Ai fugit după el? - Da.
Isaac.
- Isaac! Ce faci? - Plecăm din această casă.
Ascultă-mă. Dacă trebuie să fiu un soț autoritar, voi fi.
Și dacă trebuie să te scot cu forța de aici, o voi face.
Dar nu te voi lăsă să ai un atac.
Știi că nu mi-aș putea ierta asta.
Moartea surorii tale ne-a rănit destul.
Ai dreptate.
Dar nu aș vrea să mergem acasă.
De ce n-am merge undeva, doar noi doi?
Unde ți-ar plăcea?
- Ești sigură că vrei să stăm aici? - Ghidul zice că e cel mai confortabil.
Frumoasă priveliște, nu-i așa?
- Julia. - Da, da. Este frumoasă.
Mulțumesc.
Julia...
- Parchez mașina. - Bine.
Nu vă amintiți de sora mea, o femeie oarbă?
Da, un coleg mi-a vorbit despre ea.
Poate sună ciudat,
dar puteți afla numele bărbatului care a fost cu ea?
- Pe factură nu este nici un nume. - Eu nu îmi amintesc de nici un bărbat.
Treaba e că...
sora mea este moartă și vreau să-l găsesc pe acest bărbat.
Să verific... Nu înțeleg.
Cazarea ei nu este înregistrată.
Este ca și cum a fost ștearsă.
- Sunteți sigură? - Da. Probabil e o problemă la calculator.
Puteți încerca la El Arlequin.
Este restaurantul ce-l recomandăm clienților noștri.
Mulțumesc.
Nu înțeleg cum de pot recomanda un asemenea restaurant.
Îmi place.
Nu este stilul tău deloc.
Și chelnerul ăla nu se poate opri din a se holba la tine.
Serios?
- E doar imaginația ta. - Poate.
- Ochelarii de citit... - În haină? Cât de ciudat.
Mă duc să-i iau și voi trece și pe la toaletă.
Dacă sare pe tine, țipă.
Ce schimbare!
Îmi place. Îți scot în evidență ochii. Eram convins că sunt verzi.
Mă confunzi cu sora mea geamănă. A fost aici săptămâna trecută.
Cu iubitul ei.
Cu iubitul ei?
A venit cu un bărbat, nu?
Da, așa cred.
- Vă amintiți numele lui? - Nu, n-am nici o idee.
Era tăcut, trist.
- Mi-l poți descrie? - Desigur. Era...
Era destul de comun, ca orice alt bărbat.
Dar era înalt, scund, blond sau brunet?
Nu-mi amintesc.
Cum de-ți amintești despre sora mea și nimic despre bărbat?
Păi atrăgea atenția cu bandajul ăla.
Bandaj?
Era bandajată după operație.
- Avusese o operație? - Desigur.
Am pus pariu pe culoarea ochilor.
A spus că va reveni după ce se va vindeca
și dacă i-am ghicit culoarea ochilor aș putea...
- Pablo, poți veni un moment? - Desigur.
Scuzați-mă. Transmiteți-i salutările mele.
Nu i-am găsit.
Să vedem cum mă descurc.
S-a întâmplat ceva?
Sara a fost aici săptămâna trecută.
Julia... ce facem aici?
Isaac, chelnerul mi-a spus că Sara avea ochii bandajați.
Nu îți dai seama?
Dacă s-a operat și avea șansa să-și recupereze vederea,
de ce s-ar fi sinucis?
Spune-mi de ce.
Pentru că operația a fost un eșec.
Ce?
N-a mers.
Dr Roman mi-a spus ieri.
Așteptam momentul potrivit să-ți spun.
Acel bărbat există.
Julia, Julia.
- Mai e ceva ce ar trebui să știu? - Doar încercam să te protejez.
- De cine? - De adevăr.
Care-i adevărul?
Că Sara s-a sinucis pentru că n-a suportat să rămână oarbă.
Julia.
Știai că a fost aici cu iubitul ei?
Asta nu dovedește nimic.
De ce se ascunde? De ce nu a venit la înmormântare?
Poate se despărțise de ea deja.
Sau poate a părăsit-o după ce a aflat că nu-și va recăpăta vederea.
Chiar așa?
Atât de simplu, nu?
- Păi... - Nu pot crede că acum ești și psiholog.
Julia!
Doamne!
Ce faci?
Julia, Julia.
Nu ai văzut mașina?
Nu ai văzut-o, nu-i așa?
Câte atacuri ai avut?
Două.
Fir-ar!
Fir-ar.
Dacă...
- Dacă voi orbi... Când voi orbi... - Nu. Nu se va întâmpla.
Dacă noi nu vrem asta nu înseamnă și că nu se va întâmpla.
Isaac...
Odată mi-ai spus că...
atunci când m-ai privit în ochi, ai putut vedea întreg universul.
- Încă îl văd! - Și dacă universul dispare?
Închide ochii.
Ce?
Închide ochii.
Mă poți vedea?
Bineînțeles că nu.
Și atunci cum de știi că sunt încă aici cu tine?
Pentru că te pot auzi.
Și dacă nu mai scot un sunet?
Cum mai știi că sunt aici?
Te pot atinge.
Și mă poți mirosi.
Și te pot săruta.
Promite-mi că atunci când va sosi ziua, vom merge în deșert.
Ce?
Știi?
Ultimul lucru pe care aș vrea să-l văd e acel cer, împreună cu tine.
- Julia... - Promite-mi.
Promite-mi.
Îți promit.
Dar...
Dar și tu trebuie să-mi promiți...
că vei înceta să mai alergi după fantasme.
Și că vom merge să-l vedem pe dr. Roman.
Mâine.
Bine.
Duc bagajele la mașină. Te aștept afară.
În 15 minute.
Doamnă Levin.
Regret pierderea dumneavoastră.
Numele meu este Crespulo.
Am citi despre sora dvs în necrologul din ziar.
Mulțumesc.
Am ceva ce i-a aparținut.
La câteva ore după ce sora ta a plecat,
am găsit o cheie în camera ei, sub pat.
Cred că am pus-o undeva aici.
Mulțumesc.
Dle Crespulo.
Îmi cer scuze.
Dle Crespulo...
Sora mea a venit aici cu un bărbat, nu-i așa?
Omul invizibil.
Ce spuneți?
Nimeni nu-și amintește de bărbatul care a însoțit-o, așa-i?
Păi...
Asta nu înseamnă că e invizibil.
Sunt oameni fără sclipire.
Știi cum este să dai peste cineva și să nu fii remarcat?
Sau să mergi pe stradă și să se împiedice oamenii de tine?
Sau să întrebi un lucru pentru a treia oară și nimeni să nu-ți răspundă?
Ăsta-i omul pe care îl cauți.
O pauză, un vid.
O absență.
De asta nu-și amintește nimeni de el.
Nimeni, în afară de tine.
Într-un fel, și eu sunt invizibil.
Au trecut mulți ani de când cineva și-a amintit de mine.
Acest om...
știi unde îl pot găsi?
De ce te temi?
Și-a parcat vanul într-o parcare două străzi mai jos.
Au camere care înregistrează 24/7.
Mulțumesc.
Așteaptă!
Fii precaută.
Bărbatul care era cu sora ta avea multă răutate în priviri.
Știe cum să fie o umbră.
Dacă cineva se simte invizibil și este supărat pe lume,
poate fi periculos.
Trece neobservat. Nimeni nu-i dă atenție.
Se poate strecura lângă tine și...
- Unde ai fost? - Ai văzut pe cineva ieșind pe ușă?
- Te aștept de 10 minute. - Așteaptă un moment.
Este aici. Și știu cum să-l găsesc.
- Nu! - Ce faci?
- Lasă-mă să vorbesc eu cu paznicul. - Vrei să te calmezi?
- Calmează-te! - Așteaptă aici.
Nu fi nepoliticos.
Îți reamintesc că mi-ai făcut o promisiune azi-noapte.
- Ajunge. - Nu mai suport!
- Ți-am zis să nu țipi la mine! - A trebuit!
Nu este nici un mister în moartea Sarei!
Vrei imaginile? Le vei avea.
Dar rahatul ăsta se termină aici și acum, de acord?
Ați apelat...
Scuzați-mă.
A venit cineva aici să întrebe de înregistrările de securitate?
Uite... nu vreau probleme.
A venit un tip, mi-a dat niște bani și am promis să-mi țin gura.
Era soțul meu. Îl așteptam deja de ceva timp.
Știi cumva pe unde a ieșit?
A ieșit imediat ce micuțul ăsta i-a făcut copiile ce le dorea.
Și...
A mai fost altcineva aici?
- Ești sigur? - Nimeni.
Putem să ne uităm pe monitoare, poate vedem ceva.
Ce naiba?
Mă întorc imediat.
Fir-ar să fie!
Ce se întâmplă?
Liniștește-te. Sunt eu.
Cineva a oprit curentul.
Imposibil.
Soțul meu a fost răpit. Este în pericol.
Bine. În momentul ăsta ce știm e că cineva a furat înregistrările.
Nu, v-am spus doar. Este bărbatul care era cu sora mea.
Trebuie să-l găsiți înainte să fie prea târziu.
Cum să găsim pe cineva care n-a fost văzut de nimeni, nici măcar de tine?
Crespulo.
- L-a ucis pentru că era... - Nu sunt semne de violență.
singurul care putea să-l recunoască pe omul invizibil.
- Îți șterge urmele. - Ce vreți să spuneți?
Soțul meu este în pericol!
- Liniștiți-vă, doamnă! - Isaac!
Cheamă un doctor..
Avem nevoi de un doctor.
Isaac.
Procesul este ireversibil.
Cât timp mai am?
Nu știu... Poate câteva ore... zile.
Poate câteva săptămâni. Dar mai puțin de o lună.
Trebuie să găsim un donator și să te operăm cât mai repede.
L-ai cunoscut pe prietenul Sarei?
Nu, nu l-am cunoscut.
Julia, știu că treci prin momente grele,
dar trebuie să te gândești la tine.
Te rog să eviți stresul.
Și nu-ți forța ochii. De acord?
Ivan. Ivan.
Un iubit?
Sara nu mi-a spus niciodată de nici un iubit.
Nu avea încredere în bărbați.
Spre deosebire de mine.
- Sau de tine. - Isaac nu m-ar fi părăsit, sunt sigură.
Asta cred toate femeile.
Și eu am inventat o poveste când soțul meu m-a părăsit.
Nu-l suporta pe fiul meu, Angel.
Iar fiul meu era mai important decât orice altceva.
Apoi ochii au început să mi se degradeze și am orbit.
Din fericire, Angel m-a îngrijit pentru zece ani,
până când m-am trezit într-o dimineață...
și el nu mai era.
Fiul meu plecase.
Ce fel de fiu își abandonează mama oarbă?
A trebuit să ies cu o poveste.
Mă țin de ea și astăzi.
Atâta umilință! Îmi pare rău.
Alo?
Hotelul e automatizat complet. Nu există personal.
Oaspeții se cazează printr-o mașină.
Au sunat de la bancă azi-dimineață să mă informeze despre o tranzacție
cu cardul de credit al soțului dvs.
Am percheziționat camera și am găsit asta pe noptieră.
Julia, sunt lucruri despre soțul tău pe care nu le știi.
Ți-a ținut ascunsă operația Sarei.
Pentru a mă proteja. Doctorul mi-a spus...
Doctorul n-a vorbit cu nimeni despre operație.
Cum de a știut soțul tău?
Inspectore, o patrulă tocmai a trecut pe la casa Sarei...
și au observat lumină în interior.
Isaac?
Așteptați aici. Nu vă mișcați.
Isaac?
Alo?
Isaac?
Julia!
La naiba! Trebuie să iei de aici.
Unde este? Rămâi calmă.
Unde-i ușa? Rămâi calmă.
Julia? Julia?
Inspectore! Este cineva aici. Inspectore!
Julia, liniștește-te. Eu sunt.
Este cineva aici.
Ce se întâmplă?
Aprindeți lanterna. Urăsc întunericul.
Te rog, spune ceva. De ce nu zici ceva?
Mulțumesc.
Salut.
Trebuie să afli ceva, Julia.
Soțul tău a lăsat o scrisoare.
I-am verificat scrisul și nu este nici un dubiu.
Ascultă...
Sara și Isaac au fost amanți pentru șase luni.
Își cere iertare în scrisoare.
Asta explică numeroasele apeluri către ea găsite în mobilul lui.
Ai știut că sunt în contact în ultima vreme?
Gândește-te, Julia.
Isaac a insistat să ia înregistrarea video?
Probabil pentru că nu a vrut să-l vezi.
Apoi s-a întors la motel și a decis că nu poate trăi fără Sara.
Îmi pare rău, dar totul se leagă.
Am găsit un donator. Te putem opera mâine.
Trebuie să semnezi aici.
Mulțumesc.
Liniștește-te, Julia!
Liniștește-te. Mai dormi un pic.
Bine, Julia... Totul a decurs bine.
Dar trebuie să avem grijă acum.
Ochii tăi trebuie protejați de lumină pentru două săptămâni.
Și nu umbla la bandaje singură.
Dacă le dai jos prea devreme, nu vom mai avea soluții.
Dar nu te neliniști, vom avea grijă de tine.
Nu.
Prefer să merg acasă. Urăsc spitalele.
Știu, dar e imposibil.
- Ai nevoie de supraveghere. - Aș putea... merge la casa Sarei.
Cunosc locul destul de bine.
Julia, sincer, nu cred că e o idee bună.
Bine, dar dacă nu văd, eu nu pot simți.
Bine, hai să facem așa. Mergi la casa surorii tale.
Dar o asistentă te va vizita zilnic, bine?
Julia, și mai este ceva.
Trupul soțului tău este încă aici. Mă pot ocupa eu dacă dorești.
Nu.
Prefer să mă ocup eu.
Poți ține trupul până voi vedea din nou?
Vreau să-mi iau rămas bun de la el.
Să ne așezăm pe canapea. Ușurel.
Continuă să mergi...
- Astea sunt lucrurile tale. - Mulțumesc.
- Ai grijă. - Nici o problemă.
Să așteptăm până sosește asistenta?
- Îmi poți face o favoare? - Sigur. Despre ce e vorba?
Vreau să știu ce deschide cheia asta.
Orice ar deschide, nu deschide aici.
- Ai încercat fiecare încuietoare? - Da.
Mai aveți nevoie de ceva?
Nu, mulțumesc.
- Poți pleca. - Bine.
- Alo? - Salut.
Trebuie să fii Julia. Eu sunt Ivan, asistentul.
Scuze că am întârziat. Am fost prins în trafic.
Ți-am telefonat, dar s-a întrerupt.
Aș fi preferat o femeie.
Dacă doriți să-l sunați pe dr. Roman... Ce ați pățit la mână?
E doar o zgârietură. Nu veți mai simți nimic mâine.
Voi pregăti cina și voi curăța un pic. Tu așteaptă aici.
Apropo...
Ce să fac cu ochelarii?
Aruncă-i.
Cât timp ai mâncat, m-am familiarizat un pic cu casa.
Julia.
- Ce faci? - Scuză-mă. trebuie să plec.
Cât este ceasul?
Este ora 21.
În primele zile, vom pierde noțiunea timpului.
Îți las câteva somnifere, pentru orice eventualitate.
Și un pager.
Dacă dorești să mă contactezi, apasă acest buton. Dă-mi mâna.
Uite, ăsta-i butonul.
Să mergem.
- Ce faci? - Trebuie să te duc în pat.
- O pot face și singură. - Ești sigură?
Ești bine?
Bine, ai câștigat.
Du-mă în pat și apoi poți pleca.
Cine-i acolo?
Liniștește-te. Liniștește-te, iubito.
Sunt eu.
Isaac?
Cum se poate așa ceva?
Nu spune nimic.
Mulțumesc.
- Ce faci? - Îți scot bandajul ăsta murdar.
- Să mă vezi mai bine. - Nu!
Așa, așa.
Lasă-mă! Lasă-mă! Lasă-mă!
Nu opune rezistență, surioară. Suntem doi contra unu.
Nu mișca.
Nu, încetați!
Dați-vă de pe mine!
Ivan. Ivan.
Julia, este totul în ordine?
- Cred că este cineva în casă. - Ce?
În camera de alături.
- Nu te mișca. Chem poliția. - Nu, Ivan, Ivan.
Mai ești acolo?
Trebuie să mă scoți de aici imediat.
- Unde ești? - În camera de oaspeți.
E bine. Găsește ușa și ieși afară.
Ușa din dreapta.
- E aici. - Liniștește-te.
Balustrada este în fața ta. Găsește-o.
Bine.
Ține-te de balustradă.
Coboară șase trepte până la primul palier.
Apoi mai sunt nouă trepte.
Julia...
- Sunt jos. Ce fac acum? - Urmează peretele până la ușă.
Cine ești? Cine ești?
- Ce se întâmplă? - Nu știu.
Ieși din casă! Repede!
Nu sunt urme că cineva ar fi intrat în casă.
A fost cineva. Și căuta ceva.
Îmi pare rău, dar nu pot face nimic altceva.
- Vrei să sun la spital? - De ce?
Poate n-ar trebui să te recuperezi aici luând în considerare prin ce ai trecut.
Nici tu nu mă crezi.
Doar spun că pe cineva în situația ta e normal să-l înșele simțurile.
Nu deschide ochii.
Îi poți da drumul acum.
Ce este?
Ochii mei ar putea suferi deteriorări, nu-i așa?
Nu, vreau doar să schimb bandajul și am luat măsuri de precauție.
Am făcut asta de sute de ori. Nu te teme.
Știi, când aveam 20 de ani,
am avut accident de mașină și am fost orb pentru două luni.
Și ca și tine acum, îmi imaginam lucruri și aveam coșmaruri.
Și am refuzat ajutorul asistentei.
Nu am putut suporta ideea de a deveni orb.
În final, mi-am recuperat vederea.
Dar în acele luni...
am înțeles cum e să trăiești în întuneric.
Din acest motiv am devenit asistent.
M-ai făcut să mă simt mai bine.
Nu, nu. Sună la spital dacă nu mă crezi.
Julia, știu că ești speriată, dar singura cale să scapi de teamă
este să lupți.
Ce spui?
Mă lași să te ajut?
- Ce s-a întâmplat? - Ai turnat pe lângă.
Încearcă să ajungi la ușă. Urmează zidul cu mâna...
Ia apoi vitrina...
Am avut suișurile și coborâșurile mele.
Dar am dormit bine în ultimele nopți.
Ivan a fost răbdător cu mine toată săptămâna.
Da, are mare grijă de mine.
Da, da.
Mulțumesc pentru telefon. La revedere.
- Pleci? - Da. E un pic cam târziu.
De ce nu mai rămâi un pic?
Nu mult.
- Încă ți-e teamă? - Nu.
Nu-i vorba de asta.
Nu contează.
Bine, să prepar o cină specială pentru doi?
- Du-te la TV. Eu mă duc să gătesc. - Asta-i cam dificil de făcut.
Nu bei cam mult?
Sărbătoresc.
Ce?
Peste patru zile,
mi se vor scoate bandajele și voi vedea din nou.
Totul va fi bine, Julia.
Știi,
dacă operația nu va avea rezultat, nu mă pot plânge.
Am văzut tot ce mi-am dorit.
Care-i cel mai frumos lucru pe care l-ai văzut?
Ciudat!
Cât de ironic e că m-ai întrebat asta.
De ce?
Pentru că mi-am petrecut întreaga viață căutând planete invizibile.
Ochii mei au văzut lucruri uimitoare.
Da nimic nu se compară cu cerul din Sahara.
Acolo l-am întâlnit pe Isaac.
Am fost în aceeași excursie și ne-am petrecut întreaga noapte...
contemplând cerul.
L-am întrebat: "Nu e cel mai frumos lucru pe care l-ai văzut?"
Iar el a răspuns "Da."
Când am întors capul
am realizat că el mă privea pe mine de ceva vreme și am devenit agitată.
L-am întrebat...
"De ce nu te uiți la univers?"
Iar el a răspuns: "Nu trebuie să privesc în sus ca să o fac."
"Pot vedea universul în ochii tăi."
Și ce s-a întâmplat?
M-am apropiat.
L-am atins.
Și am realizat că și el era agitat.
În acel moment a fost ca și cum am devenit o singură persoană.
Și am vrut să știu dacă și el a simțit același lucru.
Și el ce a spus?
Nimic.
Mi-a răspuns cu privirea lui.
De ce?
De ce m-a privit în acel fel? De ce?
- Preferi să n-o fi făcut? - Nu știu.
Când ai avut aventura cu Sara, am crezut că-i doar o indiscreție,
dar jur că nu știu ce să mai cred.
Nu știu ce să mai cred.
Totul va fi bine, Julia.
Promiți?
Promit.
Nu, nu pot.
N-o pot face.
Nu este corect.
- Ivan. - Nu spune nimic.
- Îmi cer scuze. - Nu ai de ce. Nu mai spune nimic.
Voi suna la spital și voi cere să fiu înlocuit.
Asta vrei?
Dar tu?
Bine, mă întorc mâine și...
Dacă nu, contactează-mă pe pager.
Ajutor! Ajutor!
Ajutor!
Liniștește-te! Sunt Blasco, vecinul! Tatăl Liei!
Cheamă poliția, te rog!
Liniștește-te! Trebuie să bei ceva.
Nu, nu. Cheamă poliția, te rog.
De ce să chemăm poliția?
Să le mai povestești unul dintre coșmarurile tale?
- Ultima dată nu te-au crezut. - Nu. Era cineva la mine în pat.
Jur, de data asta e adevărat.
Și ce a vrut? Să te violeze?
E fiica mea. Nu te teme.
Ți-am spus să nu te mai furișezi!
Du-te în pat!
Și închide ușa!
Domnule Blasco...
Puteți suna acum, vă rog?
Sigur, sigur. Nu-ți face griji.
Ciudat. Nu are ton.
Liniștește-te.
I-au mobilul.
Nu are baterie. Îi ia câteva minute să să încarce.
Ia loc.
Ce ai spus?
Vrei ceva de băut cât timp așteptăm?
- Ce spui? - Îmi puteți da un pahar cu apă?
- Apă? - Da, am gâtul uscat.
Julia, unde te duci?
Hei!
Doamnă! Unde sunteți, doamnă?
Doamnă!
Te rog, răspunde.
Ivan.
Te rog, răspunde.
Julia, ce este?
- Julia! - Ivan!
- Să mergem în casă. - Nu în casa mea.
- Julia, liniștește-te. - Nu, casa mea nu e sigură.
Te rog, du-mă la tine.
Bine.
Bine, mulțumesc. La revedere.
Ce au spus?
Inspectorul Dimas începe serviciul la 7.
Odihnește-te. Voi merge cu tine de dimineață.
Julia, nu voi lăsa pe nimeni să te rănească.
Poți dormi în patul meu.
- Dar tu? - Am o saltea. Revin imediat.
- Nu, nu. - Revin imediat. Ești în siguranță aici.
Mă întorc într-un minut.
Ivan?
- Cine ești? - Sunt Lia.
- Cine ești? - Lia Blasco.
Nu te apropia. Cum m-ai găsit?
- Te-am urmărit. Eram prietena Sarei. - Am spus să nu te apropii.
Ascultă-mă, tatăl meu nu are nimic de a face cu asta.
- Tatăl tău m-a mințit. - Tata e singur, iar tu ești fierbinte.
Nu te cred.
Eu am fost cea care a luat cheia și te-am spionat.
- Tu? - Ai coșmaruri?
- Ce? - Și Sara avea.
Visa pe cineva care îi scoate bandajul și-i scoate ochii cu acul.
E un monstru pe stradă,
dar nimeni nu-l poate vedea pentru că se ascunde în întuneric.
A orbit-o pe Sara și-ți va face la fel și ție.
- Oprește-te! - El este.
L-am urmărit și am încercat cheia. Iar azi am văzut acele din nou.
- El este, Julia. Este asistentul. - Nu.
Ascultă-mă!
Chiar crezi că Isaac s-a sinucis? Te iubea.
- A iubit-o pe Sara mai mult. - Nu au vrut să te îngrijorezi.
De asta nu ți-au spus. Sara mi-a spus.
Isaac a lăsat o scrisoare de adio. Lasă-mă.
- Monstrul l-a forțat s-o scrie. - Monștrii nu există. Ajunge!
Ăsta da.
Colecționează fotografii.
Peretele lui e acoperit cu fotografii cu tine și Sara.
- Ți-a scos ochii din ele. - Lia, ajunge!
Lasă-mă în pace!
Ce faci?
Folosește cheia dacă nu mă crezi.
Cheia. Unde este cheia?
- El a luat-o. - Nu, tu ai luat-o.
- De ce eu? - Nu știu. Să-ți protejezi tatăl.
- El e. Nu-i spune că sunt aici. - Lia. Lia.
Ivan?
Julia, ce faci?
Sunt neliniștită.
Îți fac un ceai.
Te va ajuta să te liniștești.
- Ivan... - Da?
Nu găsesc cheia. E singura dovadă care-l incriminează pe Blasco.
Tu ai luat-o?
- Probabil ai scăpat-o. - Te rog, dă-mi-o.
Ți-o țin eu. Ești tare neliniștită.
Îți fac un ceai. Ia loc și liniștește-te.
Minte. Cheia era la el.
- Trebuie să ieșim de aici. - Nu vreau.
- Nu mă crezi? - E imposibil. E asistent.
Fir-ar! E încuiat.
- Julia! - Da?
- Vrei zahăr? - Două lingurițe, mulțumesc.
Vrea să te sedeze și să te orbească.
Ce spui?
- Îți poți scoate bandajul? - Nu. De ce?
Atunci nu putem ieși pe fereastră. Trebuie să iau cheia.
Scapă de el și așteaptă-mă în baie.
Ține.
Te duc în pat și aștept să adormi.
Trebuie să merg la baie.
Bine.
Mulțumesc.
- Julia, totul e în regulă? - Da. Ce a fost zgomotul ăla?
Nu știu. Și eu l-am auzit.
Am crezut că ai pățit ceva.
- Grăbește-te, ți se va răci ceaiul. - Ies imediat.
Lia, te rog.
Au mai rămas patru zile. Doar patru zile.
Patru zile, patru zile.
Julia, trebuie să cobor. Ești bine?
Da, ies imediat.
Lia.
Ce faci aici?
De ce plângi?
Te rog, răspunde-mi.
O fată pe nume Lia a venit să mă vadă.
Fiica lui Blasco.
Și m-a neliniștit.
- De ce ți-ai scos bandajul? - Nu puteam vedea nimic.
Mi-a spus lucruri oribile despre tine și mi-a fost teamă.
Despre mine?
Nu mi-ai face rău niciodată, nu-i așa?
Nu.
Trebuia...
Trebuia să-ți văd fața ca să știu.
Și ce vezi?
Nimic. Nu văd nimic.
Ești sigură că nu vezi nimic?
Uneori ochilor le trebuie timp să se adapteze.
Operația n-a mers.
Îmi pare rău, Julia.
Probabil fata te-a mințit pentru a-și proteja tatăl.
Mâine... vom vorbi cu inspectorul și totul se va sfârși.
Nu. Nu.
Nu, te rog. Du-mă la spital acum.
- Acum, te rog. - Îl vom suna pe dr. Roman.
- Acum. - Julia, ascultă-mă.
Dr Roman?
Sunt Ivan. Îmi cer scuze că vă trezesc la ora asta.
Am o problemă cu Julia Levin.
Și-a scos bandajul din greșeală.
Înțeleg. Îi spun acum. Mulțumesc și-mi cer scuze.
Ce a spus?
E la o conferință.
Nu putem face nimic până săptămâna viitoare.
Atunci du-mă la alt spital.
Nu. Roman a spus că trebuie să te odihnești.
- Vreau și o altă opinie. - Julia, vătămarea a fost făcută.
Dar dacă nu faci ce-ți spun, va fi ireversibilă.
Bine.
De ce te-ai ridicat?
- Ceainicul fluiera. - Mă ocup eu. Tu stai jos.
Ai grijă.
Bine.
E aproape gata.
Poftim.
Mulțumesc.
Ce este?
De ce faci toate astea, Ivan?
La ce te referi?
De ce-mi acorzi atâta atenție?
Ce vrei de la mine?
Ei bine, Julia...
Când...
Când m-ai sărutat...
nu m-am așteptat.
Nu m-am așteptat, dar nu cred că nu mi-a plăcut pentru că...
pentru că nu e adevărat.
Am vrut să-ți mai acord timp. Ai suferit destul.
Iar unele răni trebuie să se vindece.
Ce vreau să spun este...
că vreau să fiu cu tine.
Bea-ți ceaiul.
Ai pus zahăr?
Aduc imediat.
Două lingurițe, nu?
Ca de obicei.
Gata?
Poți veni cu mine, te rog?
- De ce? - Am nevoie de ajutor cu frigiderul.
Vino. Haide. Lasă asta aici.
Deschide frigiderul.
De ce?
Fă-o.
Deschide frigiderul am spus.
Mincinoaso.
Ți-e frică?
Nu știi ce e frica!
Nu ai nici ce-a mai mică idee despre frică!
Adevărata frică.
Frica de a fi ignorat și respins.
Uită-te la mine. Privește-mă!
Nu știi cum e să trăiești în întuneric și să te ascunzi în altă lume.
O lume a tăcerii, în care îți măsori fiecare pas.
Mereu purtând hainele potrivite.
Făcând din glasul tău o voce, și în același timp niciuna.
Iar ochii tăi, doi ochi sau niciunul.
Durează atât de mult încât devii o umbră.
Dar într-o zi afli că fetele oarbe știu că ești acolo,
că respiri, că ești încă viu.
Că le poți oferi ochii tăi pentru ai lor, mâinile tale pentru ale lor...
De asta relația noastră este perfectă.
De asta...
trebuie să continuăm în acest fel.
Dacă nu ești Ivan, cine ești?
Unde mă duci?
Mă dor ochii. Ceva nu e în regulă.
Scoate-mi bandajul, te rog.
Te rog.
Te rog, scoate-l.
Te rog, mă dor ochii. Scoate-mi bandajul.
Taci!
Te implor.
Lasă-mă să văd.
A început din nou, nu-i așa?
De data asta...
va fi mai intens.
Coboară din mașină. Trebuie să-ți faci bagajele.
Deschide ușa, Julia.
Deschide nenorocita de ușă! Deschide ușa!
Deschide nenorocita de ușă!
Julia!
Cine-i?
Ușa principală e închisă?
- Tu ești, Julia? M-ai speriat. - Este închisă?
Da, desigur. Ce s-a întâmplat?
- E un ucigaș în zonă. - Un ucigaș?
Trebuie să chemăm poliția. Unde-i telefonul?
Acolo, în colț. Sub tablou.
Nu te mișca.
Nu face zgomot.
- Ce se întâmplă? - Nu te mișca.
- El este. E aici. - Cine?
Nu te apropia, nenorocitule!
- Cu cine vorbești? - Cu un om care crede că-i invizibil.
A orbit-o pe Sara și vrea să mă orbească și pe mine.
- Mă sperii. - Nu te apropia.
Soledad, cheamă poliția.
- Cheamă poliția, repede! - N-o face, mamă.
Angel...
Tu ești, fiule?
Da.
M-am întors acasă.
Această femeie spune c-o urmărești.
E nebună.
- Fiul tău este un ucigaș. - Taci. N-o asculta, mamă.
- Mi-a ucis soțul. - Minte.
- Mi-a ucis soțul și pe Sara! - Taci.
- Cred c-a fost ușor s-o spânzuri. - Am iubito pe Sara.
S-a sinucis pentru că n-a fost capabilă să trăiască în întuneric.
Capabilă?
Nimeni nu-i capabil să se obișnuiască cu așa ceva. Tu ai orbit-o!
Tu ai omorât-o!
- E adevărat, fiule? - Mamă, mamă. Mă cunoști.
Am spus să nu te miști.
Sună. Sună odată.
Știam c-o să te întorci.
Știam că vei realiza că poți fi fericit doar aici.
Ți-am spus că fără mine ești un nimeni.
Chiar mai puțin de cât nimic.
Invizibil.
De când poți vedea, mamă?
Dar tu ești fiul meu și nu voi lăsa pe nimeni să te ia de lângă mine.
Mamă, ți-am pus o întrebare.
De când poți vedea?
Angel, ce faci, fiule?
Ce faci, fiule? Nu, nu.
Nu, nu.
Liniștește-te, mamă.
- Eu sunt. - Mamă, liniștește-te.
Uite, mamă, lichidul ăsta atacă nervul optic fără să cauzeze durere.
Nu te teme. Și acele astea sunt și ele folositoare.
- N-o face, te rog. - Mamă, trebuie s-o fac.
- Băiatul meu! - Nu te teme.
Ce facem aici?
N-o voi folosi pe tine.
Nervul tău optic ar trebui să fie destul de distrus până acum.
Nu va mai dura mult.
- Nu se poate termina așa. - Nu te teme. Nu te teme.
Nu te teme. Când va veni întunericul, voi fi alături de tine.
Ți-am făcut bagajele.
Vom pleca departe și nimeni nu ne va găsi.
Vom începe de la zero.
Nu mă atinge!
Nu mă atinge, nenorocitule.
Nu te voi iubi niciodată. Niciodată.
Mai bine mor.
- Nu mă atinge! - Asta vrei?
Nu mă atinge!
- Dă-mi drumul!
- Haide, fă-o!
Rămâi cu mine.
Fă-o. Fă-o.
Fă-o! Fă-o!
- Fă-o. - Nu pot! Nu pot!
Bineînțeles că nu poți.
Chiar dacă n-o știi... mă iubești.
Pentru că știi că fără mine ești un nimeni.
Iar eu sunt doar o umbră fără tine.
Julia, de ce ai închis ușa?
- Alo? - Inspectore. Sunt Julia.
Julia, te ascult.
Ascultă-mă pentru că asta e ultima dată când te sun.
- Liniștește-te. - M-a închis în casa mea.
- Liniștește-te, Julia. - Mă va omorî.
Dacă nu vii, va fi prea târziu. Trebuie să mă crezi. Te rog.
- Julia, te rog, liniștește-te. - Mă asculți?
Inspectore?
Julia!
Julia, poliția! Asigurați scările și holul.
Julia, ești aici?
Sunt Dimas. Mă auzi?
- Julia, ce faci? - Taci!
- Ce se întâmplă? - Am zis să taci!
Îl vezi? Îl vezi, inspectore?
Poliția! Lasă cuțitul! Pune mâinile pe cap!
Nu mă priviți.
Nu mă priviți, vă rog.
- Nu mă priviți! - Lasă cuțitul!
Lasă-l!
Ce faci? Lasă cuțitul!
Voi orbi, nu-i așa?
Cât timp mai am?
Vei orbi până în zori.
Vreau să-mi faceți o favoare.
Ne puteți lăsa un moment?
Ce s-a întâmplat cu ochii lui?
Ia donat.
Și unde sunt?
Unde ar fi vrut.
Isaac, de ce?
Doamne, îmi lipsești atât de mult.
Mi-ai promis.
Mi-ai spus că atunci când m-ai privit în ochi...
ai putut vedea întreg universul.
Încă îl văd.
OCHII JULIEI
SFÂRȘIT